Prije nekoliko godina, ovdje na TED-u, Peter Skillman
je predstavio dizajnerski izazov
zvan sljezov izazov.
Ideja je prilično jednostavna.
Timovi sačinjeni od četiri člana moraju sagraditi najvišu samostojeću strukturu
koristeći 20 štapića špageta,
traku dužine 90-ak cm, vrpcu dužine 90-ak cm
i sljez.
Sljez mora biti na vrhu.
I, iako se čini dosta lagano, zapravo je prilično teško,
jer prisiljava ljude
da surađuju jako brzo.
I tako sam ja pomislio kako je to zanimljiva ideja,
koju sam ugradio u dizajnersku radionicu.
I bila je jako uspješna.
Od tada, izveo sam
oko 70 dizajnerskih radionica po cijelom svijetu
sa studentima i dizajnerima i arhitektima,
čak i sa CTO-ima (direktor za tehnologije) unutar Fortune 50,
i ima nešto u toj vježbi
koja otkriva duboke lekcije
o prirodi suradnje,
a koje bih volio podijeliti sa vama.
Uobičajeno, većina se ljudi počinje
orijentirati prema zadatku.
Pričaju o tome, osmišljavaju kako će izgledati,
nadmeću se za moć,
zatim provedu neko vrijeme planirajući, organizirajući.
Skiciraju i polože špagete.
Većinu svog vremena provedu
montirajući štapiće na stalno rastuće strukture
i tada, konačno, kako se približavaju isteku vremena,
netko uzme sljez
i nježno ga stave na vrh,
odmaknu se par koraka unatrag i Ta-da!,
dive se svom radu.
Ali ono što se zapravo događa, većinu vremena,
jest da taj "ta-da" postaje "uh-oh,"
jer težina sljeza je uzrok što se cijela struktura
savije i sruši.
Postoji broj ljudi
koji dožive više "uh-oh" trenutaka nego drugi,
a među najgorima su nedavno diplomirani studenti poslovnih škola.
(Smijeh)
Lažu, varaju, daju se smesti,
i grade doista jadne strukture.
Naravno, postoje timovi
koji imaju više "ta-da" struktura,
a među najboljima su nedavno diplomirana djeca iz vrtića.
(Smijeh)
I prilično je nevjerojatno.
Kao što nam Peter govori,
ne samo da grade najviše strukture,
već su to najzanimljivije strukture od svih.
Stoga pitanje koje želite postaviti glasi:
Kako to? Zašto? Što to ima u njima?
Peter voli reći kako
"Nijedno dijete ne provodi vrijeme
pokušavajući biti CEO Špageta Inc." Točno.
Ne provode vrijeme nadmečući se za moć.
Ali, isto tako postoji i drugi razlog.
A razlog je taj što su studenti poslovne ekonomije istrenirani
da pronađu jedan točan plan, točno.
Onda ga oni izvršavaju.
A što se onda dogodi jest, kada stave sljez na vrh,
nemaju više vremena, i što se dogodi?
Nastane kriza.
Zvuči poznato? Točno.
Ono što djeca iz dječjeg vrtića rade drugačije
jest da oni počnu sa sljezom,
i izrađuju prototipove, uspješne prototipove,
uvijek zadržavajući sljez na vrhu,
tako da mogu u više navrata popraviti loše prototipove uz put.
Dizajneri su prepoznali takav tip suradnje
kao srž iterativnog procesa.
I sa svakom inačicom, djeca dobivaju trenutne povratne informacije
o tome što prolazi, a što ne.
Dakle, mogućnost igranja s prototipovima je doista ključna,
ali pogledajmo kako različiti timovi izvode zadatak.
Za većinu ljudi prosjek je oko 50-ak cm,
studenti poslovnih škola, oko polovice od toga,
odvjetnici, malo bolje, ali ne puno bolje od toga,
djeca iz vrtića, bolje nego većina odraslih.
Tko je najbolji u tome?
Arhitekti i inžinjeri, srećom.
(Smijeh)
100-injak cm je bila visoka najviša struktura koju sam vidio.
A zašto je to tako? Zato jer razumiju da su trokuti
i samo-jačajući geometrijski uzorci
ključni za izgradnju
stabilnih struktura.
Dakle, CEO-ovi, malo bolje od prosjeka.
Ali ovdje tek postaje zanimljivo.
Ako u tim stavite izvršnog administratora,
dolazi do značajnog poboljšanja.
(Smijeh)
To je nevjerojatno. Znate, kada gledate okolo, i pomislite, "O, taj tim će pobijediti."
Jednostavno to možete unaprijed reći. A zašto je tome tako?
Zato jer imaju posebne vještine
smanjivanja razine podražaja.
Upravljaju procesom, razumiju proces.
I svaki tim koji upravlja
i poklanja veliku pažnju radu
će značajno poboljšati izvedbu tima.
Specijalizirane vještine i vještine smanjivanja razina podražaja
su kombinacija koja vodi do snažnog uspjeha.
Ukoliko imate 10 timova koji tipično sudjeluju,
od toga ćete dobiti možda šest timova čije strukture stoje.
I pokušao sam nešto zanimljivo.
Pomislio sam da jednom podignemo uloge.
Pa sam ponudio softver u vrijednosti od 10.000 dolara kao nagradu pobjedničkom timu.
Što mislite što se dogodilo s ovim studentima dizajna?
Koji je bio rezultat toga?
Ovo je što se dogodilo.
Nijedan tim nije imao samostojeću strukturu.
Kada bi netko sagradio, recimo, strukturu visoku 2,5 cm,
mogao bi doma odnijeti nagradu.
Dakle, nije li zanimljivo kako visoki ulozi
imaju snažan utjecaj.
Ponovili smo vježbu s istim studentima.
Što mislite što se tada dogodilo?
Sada razumiju vrijednost izrade prototipova.
Tako je jedan tim koji je bio najgori
postao jedan od najboljih.
Izgradili su najveće strukture u najkraćem mogućem vremenu.
To je, dakle, duboka lekcija za nas
o prirodi poticaja i uspjeha.
Dakle, mogli biste pitati: Zašto bi itko
posvetio svoje vrijeme pisanju "sljezovog izazova"?
Razlog je taj da pomažem razviti
digitalne alate i procese
koji pomažu timovima izrađivati automobile i video igre
i vizualne učinke.
A ono što sljezov izazov radi
jest da im pomaže identificirati skrivene pretpostavke.
Jer, iskreno,
svaki projekt ima svoj sljez, zar ne.
Izazov pruža zajedničko iskustvo,
zajednički jezik,
zajednički stav da se izgradi pravi prototip.
I dakle, to je vrijednost tog iskustva,
te jednostavne vježbe.
Za one koji su zainteresirani,
mogu to pogledati na marshmallowchallenge.com.
To je blog na kojem možete gledati
kako izgraditi sljez.
Postoje korak-po-korak upute o tome.
Postoje ludi primjeri iz cijelog svijeta
kako ljudi uštimavaju i prilagođavaju sustav.
Postoje i svjetski rekordi u tome.
Ključna lekcija je, vjerujem,
kako je dizajn istinski
kontaktni sport.
Zahtjeva od nas da uključimo sva osjetila kod rješavanja zadatka,
i primjenu naših najboljih razmišljanja,
naše osjećaje i naša djela
u rješavanju izazova koji nam je pri ruci.
I, ponekad, malen prototip ovog iskustva
jest sve što nam treba da prijeđemo
od "uh-oh" trenutka do "ta-da" trenutka.
A to može napraviti razliku.
Puno vam hvala.
(Pljesak)